N-am văzut niciodată vechea Vienă de dinainte de război...
cu muzica lui Strauss, cu moda și farmecul său.
Constantinopolul mi se potrivea mai bine.
S-a întâmplat s-o cunosc în perioada clasică a comerțului la negru.
Făceam rost de orice, dacă oamenii cereau și avea destui bani să plătească.
Desigur, o astfel de situație îi tentează și pe amatori
dar, vezi, nu pot rămâne în cursă ca niște profesioniști.
Acum orașul e împărțit în patru zone,
fiecare ocupată de o putere: americanii, britanicii, francezii și rușii.
În schimb centrul orașului e internațional,
vegheat de o patrulă internațională, formată din câte un membru al fiecărei puteri.
Grozav! Ce șansă ar fi avut, străini cu toții de locuri,
și niciunul vorbind aceeași limbă,
în afara unei germane poticnite.
Băieți buni, până la urmă. Au făcut ce au putut și ei.
Viena nu arată mai rău decât o mulțime de alte orașe europene.
A fost destul de bombardată.
A, stai. Urma să-ți spun despre Holly Martins,
un american, venit tocmai aici să-și viziteze un prieten.
Numele său era Lime. Harry Lime.
Acum, Martins era falit, iar Lime i-a oferit o anume slujbă.
Oricum, iată-l aici, săracul, fericit ca o privighetoare și fără un sfanț.
- Pașaportul, please. - Oh.
-Care-i scopul vizitei dv.? -Un prieten mi-a oferit o slujbă aici.
- Unde veți locui? - Cu el. 15 Stiffgasse.
- Cum îl cheamă? - Lime. Harry Lime.
- Okay. - Credeam că va veni să mă întâmpine.
- Vorbiți engleza? - Engleza?
Puțin, puțin.
Zece minute prea târziu.
- A plecat deja. - Cine?
Mmm, prietenii săi și, uh, nu...
- Uh, sicriu. - Sicriu?
Al d-lui Lime. Un accident.
Lovit de o mașină, aici, în fața casei.
Am văzut cu ochii mei. Mort pe loc, imediat.
Deja în iad... sau în rai.
Păcat de gropari. Grea muncă. E înghețat.
Poți să-mi spui, ăă, cine e...
Un tip numit Lime.
Wer ist? (Cine e?)
Vrei să te duc în oraș? Sunt cu mașina.
Thanks.
- Mă numesc Calloway. - Martins.
- Ești prieten cu Lime? - Mda.
- Ești aici de mult? - Nu.
Ai avut un șoc, nu-i așa? Ar trebui să bei ceva.
- Vrei să-mi iei ceva, n-am bani austrieci? - Sigur.
- Mulțam. - Schmolka?
Cred că nimeni nu-l cunoștea pe Harry mai bine decât el, sau decât mine.
- De când îl cunoști? - Din școală.
N-am fost niciodată mai singur pe lume până a apărut el.
- Când l-ai văzut ultima dată? - Septembrie, '39.
- Când a început tămbălăul? - Mm-hmm.
- L-ai cunoscut bine înainte de asta? - Destul de bine.
- A fost cel mai bun prieten al meu. - Sună ca un roman ieftin.
Păi, eu scriu romane ieftine.
Mi-e teamă că n-am auzit niciodată de tine. Cum ziceai că te cheamă?
- Holly Martins. - Nu, regret.
N-ai auzit de "Călărețul singuratic din Santa Fe"?
N-aș putea spune că am auzit.
"Moarte la Double-X Ranch"? Ăă, obscen (raunch).
Nici.
Cred că știa că sunt un ratat. Mi-a trimis până și bilet de avion.
- E o rușine. - Ce?
Să moară în felul ăsta.
E cel mai bun lucru care i s-a întâmplat.
Ce vrei să spui?
Era cel mai rău gangster din oraș.
- Polițai, nu? - Haide, mai ia un rând.
Nu, niciodată nu mi-au plăcut polițiștii. Eu îi numesc șerifi.
- Ai văzut vreunul? - Te iei de un om mort.
Un gangster amărât care făcea trafic cu gazolină, sau cu cine știe ce.
Ca și un polițist. Tu ești un polițist adevărat, presupun.
- Nu era petrol. - Bine, nu era petrol.
Atunci erau cauciucuri, sau zaharină, sau...
De ce nu prinzi mai bine câțiva criminali în timpul ăsta?
Păi, s-ar putea spune că și crima făcea parte din treaba sa.
E-n regulă, Paine. E doar un scârța-scârța pe hârtie, care a băut prea mult.
Du-l pe dl Holly Martins acasă.
Holly Martins, domnule? Scriitorul?
Autorul "Morții din Double-X Ranch"?
- [ Martins ] Ascultă, Callaghan... - Calloway. Sunt englez, nu irlandez.
N-o să închizi dosarul pe socoteala unui mort.
Ai de gând deci să-mi afli adevăratul asasin?
Sună ca una dintre poveștile tale.
Când voi termina cu tine vei părăsi Viena.
Uite niște bani. Ar trebui să-ți ajungă ca să înnoptezi la Sacher's Hotel,
dacă nu bei prea mult în bar.
Îți vom păstra un loc în avionul de mâine.
Fiți mai atent, domnule. Hopa sus.
- Ați mai scris ceva în ultima vreme? - Du-l la Hotelul Sacher.
Nu-l mai lovi dacă face figuri.
Și ai grijă acolo. E un hotel militar.
Sunt așa bucuros că v-am întâlnit, domnule. Am citit destul de multe din cărțile dv.
- Auf Wiedersehen. - Îmi plac western-urile de calitate.
Asta îmi place la ele. Poți să le începi și să le întrerupi oricând.
- Dl Hartman? - Da, domnule?
Dl Calloway a spus că acest gentleman trebuie să înnopteze aici.
Pașaportul, vă rog.
Nu pot să-ți fac cunoștință cu toată lumea.
Vreți să completați aici?
- Dl Crabbin. - Ce e, sergent?
- Dl Holly Martins, scriitorul. - Who?
- M-am gândit că v-ar interesa. - N-am auzit de el.
E foarte bun, domnule. Am citit o mulțime din cărțile lui.
Scriitor? Martins? Mulțumesc, sergent.
Dl Martins? Mă numesc Crabbin.
Reprezint S.R.C. al G.H.Q.
- Chiar așa? - Da. Secția de Reeducare Culturală.
Propagandă. E foarte importantă într-un loc ca acesta.
Dăm un mic spectacol în fiecare săptămână. Data trecută am prezentat Hamlet.
Acum două săptămâni am avut... ceva.
- Striptease, domnule. - Da, dansatoarele hinduse. Mulțumesc.
Aceasta e prima ocazie ca să-i urăm bun venit unui scriitor american.
- Bun venit? - Uite despre ce e vorba, domnule Martins.
Miercuri noaptea se citește câte puțin dintr-un roman contemporan.
- M-am gândit că v-ar plăcea să ne vorbiți. - Nu m-ar cunoaște nimeni.
Prostii. Romanele dvs. sunt foarte populare aici. Nu-i așa sergent?
- Foarte populare. - Rămâneți mult timp?
Cât timp poate cineva rămâne aici cu banii ăștia?
Uite, domnule Martins, dacă ai vrea să accepți,
am fi încântați să te avem oaspete.
- Chiar așa? - Atâta timp cât doriți.
- Dar trebuie să plece mâine, domnule. - Scuzați-mă, vă doare vreo măsea?
- Numărul 8, dl Martins. - Vino puțin sus.
Cunosc un dentist foarte bun.
Nu-mi trebuie dentist. M-a lovit cineva, asta-i tot.
Dumnezeule. Trebuie să raportăm imediat. Au încercat să vă jefuiască?
A, era doar un soldat. Voiam să-i pocnesc maiorul între ochi.
- Un maior? Chiar voiai? - Ai auzit de Harry Lime?
Am auzit de el, dar nu l-am cunoscut.
- Urma să locuiesc la el, dar a murit joi. - Dumnezeule, e penibil.
Asta spui tu oamenilor după moarte? "Dumnezeule, e penibil"?
- Dl Martins? Scuze. Telefonul. - Cine e?
- Baronul Kurtz. - Trebuie să fie o greșeală. Da?
Eram prieten cu Harry Lime.
Mi-ar plăcea foarte mult să vă cunosc, baroane. Fă-mi o vizită.
Austriecii nu au voie în hotelul dv.
- Am putea să ne întâlnim la Mozart Cafe? - Unde?
- Imediat după colț. - Cum vă recunosc?
Voi avea o carte de-a dv. Harry mi-a dat-o.
Voi fi acolo într-o clipă. Stai puțin.
Dacă fac treaba asta cu cititul public, mă găzduiești aici o vreme?
- Desigur. - S-a făcut.
Ai citit cumva "Călărețul singuratic din Santa Fe"?
Nu, pe asta nu.
E o poveste despre un bărbat care îl hăituiește pe un șerif
care îi asuprea prietenul cel mai bun.
- Pare interesant. - Este.
La fel voi face și eu cu maiorul tău.
Pare anti-britanic, domnule.
- Baron Kurtz? - Dl Martins?
Încântat de cunoștință. Hai să ne așezăm aici.
- Ce ați dori? Ceai? Cafea? - Cafea.
E minunat felul în care întreții tensiunea.
- Tensiunea? - Suspansul.
Chiar v-a plăcut?
La sfârșitul fiecărui capitol te întrebi cu sufletul la gură ce va urma.
Așadar, erai prieten cu Harry?
Cred că cel mai bun. În afara dv., desigur.
Poliția își închipuie că era amestecat într-un fel de afacere murdară.
Toată lumea e amestecată în așa ceva aici. Toți vindem țigări și alte alea.
Crede-mă, am făcut lucruri pe care nu mi le-aș fi imaginat înainte de război.
O dată, când eram la strâmtoare, am vândut niște cauciucuri pe piața neagră.
Mă întreb ce-ar fi zis tata.
Mi-e teamă că poliția s-a gândit la ceva mai grav decât asta.
Le trec idei absurde prin cap uneori.
Acum el e într-un loc unde nu-i mai pasă de toate astea.
Chiar și așa, n-am de gând să stau cu mâinile-n sân. Vrei să mă ajuți?
Aș vrea să pot. Însă, vezi, eu sunt austriac.
Trebuie să fiu precaut cu poliția.
Mi-e teamă că nu pot să te ajut.
În afară de sfaturi, desigur.
Sfaturi.
Am ieșit de la el, așa...
și mergeam într-acolo.
Un prieten de-al lui l-a strigat de vizavi.
Harry s-a îndreptat spre el și de acolo a venit camionul.
Chiar aici s-a întâmplat.
- Aici? - Da.
Prietenul și cu mine l-am ridicat,
l-am cărat într-acolo.
A fost îngrozitor. Îngrozitor.
L-am lăsat jos chiar aici.
Și aici a și murit.
Chiar și în ultima clipă s-a gândit la tine.
Ce-a spus?
Nu pot să-mi amintesc cuvintele exact, Holly.
Pot să-ți spun Holly, nu-i așa? Întotdeauna te numea așa.
M-a rugat să te caut când vei sosi,
să mă asigur că ai ajuns cu bine acasă, bilete și alte alea.
Dar el a spus că a murit instantaneu.
Păi, a murit înainte de sosirea ambulanței.
Erați doar tu și un prieten de-al lui. Cine era?
Un român. Dl Popescu.
- Aș vrea să vorbesc cu el. - A... a plecat din Viena.
- Scuzați-mă. - Da?
- L-ai cunoscut bine pe dl Lime? - Domnul Lime? Da.
- Îți amintești de mine. Sus. - Da, îmi aduc aminte.
Cine obișnuia să-l viziteze pe dl Lime?
Visit? Eh--
[ germană ] (Ce vrea?) (Vrea să știe cine îl vizita)
(Erau multe persoane, nu-i cunosc pe toți)
- Ce-a spus? - Spune că nu-i cunoaște pe toți.
[germană] (Poți să vii o clipă înăuntru?) (Un moment)
[germană] (Vino la telefon)
Scuzați-mă.
Cine era la înmormântare lângă tine?
Doar doctorul său, Dr. Winkel.
Nu era o femeie acolo?
O fată oarecare de la teatrul Josefstadt. Știi cum era Harry.
N-ar trebui să vorbești cu ea. Nu i-ar aduce decât suferință.
Nu neapărat. Probabil ar vrea să ne ajute.
La ce bun încă un post-mortem?
Dacă ai descoperi ceva neplăcut despre Harry?
- Vrei să-mi dai adresa ta? - Locuiesc în sectorul rusesc.
Dar mă poți găsi la clubul Casanova în fiecare seară.
Fiecare face ce știe mai bine, nu?
- Cum o cheamă pe tipa asta? - Nu știu.
Nici nu cred c-am știut.
Ai menționat un teatru.
Josefstadt.
Dar tot cred că nu i-ar aduce nimic bun lui Harry.
Ai face mai bine dacă te-ai preocupa de tine însuți.
Fii fără grijă.
Desigur. Sunt foarte bucuros că te-am cunoscut.
Un maestru al suspansului! Destul de bună coperta, zic eu.
- Numărul 8, vă rog. - Dl Calloway vă transmite salutări.
- Acesta e biletul pentru avionul de mâine. - Spune-i maiorului că nu-mi trebuie.
A, portar, fă-mi rost de un bilet pentru astă-seară la teatrul Josefstadt.
- A, dl Martins! - Bună seara, dle Crabbin.
A zis că trebuie să vă conduc la aeroport sau la autobuz, pe care îl preferați.
N-ai auzit că dl Crabbin mi-a oferit ospitalitatea H.Q.B.M.T.?
Sunt un prieten de-al lui Harry Lime.
După spectacol.
Uh, Miss Schmidt?
A, intră.
- Mulțumesc. - Ia loc.
- Mi-a plăcut foarte mult spectacolul. - Danke. Guten Nacht.
- Guten Nacht. - Ai fost... grozavă.
Înțelegi germana?
Nu, eu... Scuză-mă. Pot să urmăresc destul de bine.
A, da.
Poate Harry ți-a vorbit de mine. Mă numesc Holly Martins.
Nu, nu mi-a vorbit niciodată de prietenii lui.
Oh.
Vrei un ceai? Cineva mi-a aruncat pachetul ăsta săptămâna trecută.
Mulțumesc.
Așa fac uneori britanicii, la premieră, în loc să aducă flori.
Acesta e un buchet de la un american. Preferi un whiskey?
- Ceai e ok. - Bine. Voiam s-o vând.
- Uite, a mai rămas niște ceai. - Îl cunoșteai de mult timp?
- Da. - Voiam să discutăm... Nu, mulțumesc.
Voiam să discutăm despre el.
Nu prea avem ce discuta, nu-i așa? Nimic.
Păi, te-am văzut la înmormântare.
Îmi pare așa de rău. Nu prea am simț de observație.
L-ai iubit, nu-i așa?
Nu știu. Cum poți ști așa ceva după aceea?
Nu mai știu nimic, decât că aș vrea să fiu și eu moartă.
Mai vrei ceai?
Nu, nu ceai. Vrei o țigară?
A, americane. Mulțumesc. Îmi plac.
Am stat de vorbă cu un alt prieten de-al lui Harry, baronul Kurtz.
- Îl cunoști? - Nu.
- Are un cățeluș. - A, da, da.
Nu înțeleg ce a găsit Harry la un tip ca ăsta.
E bărbatul care mi-a adus niște bani după ce a murit Harry.
Spunea că Harry l-a rugat în ultimele clipe.
Hmm. Și de mine a zis că și-a amintit.
Pare să arate că nu suferea prea mult.
Dr. Winkel mi-a spus asta.
Dr. Winkel? Cine e?
Un doctor la care mergea Harry. Trecea pe acolo când a murit Harry.
- Doctorul lui personal? - Da.
Ai fost la anchetă?
Da. Au spus că șoferul nu are nicio vină.
Harry spunea adesea că e un șofer foarte atent.
- Era șoferul lui Harry? - Mm-hmm.
Ăă, nu mă prind.
Toți erau acolo! Ăă, Kurtz, românul ăsta, Popescu,
șoferul lui dând peste el,
doctorul lui trecând pe acolo din întâmplare.
Și niciun necunoscut prin preajmă.
Știu. M-am întrebat și eu de o sută de ori
dacă a fost cu adevărat un accident.
Ce rost mai are? E mort, nu-i așa?
- Dar dacă nu a fost un... - Frau Schmidt!
Trebuie să mă grăbesc. Nu avem voie să folosim prea mult lumina.
- Portarul a văzut totul. - Atunci de ce-ți faci griji?
Îl cunoști pe portarul ăla?
Da.
- Ce zice? - Zice că s-a întâmplat chiar acolo jos.
Întâmplat, da. S-a întâmplat chiar acolo jos.
- Ai văzut? - Păi, nu văzut, auzit.
Auzit. Am auzit frâna.
Apoi am venit la fereastră și i-am văzut cărând trupul în partea cealaltă...
ăă, Josef, Josef...
Statuia împăratului Josef.
De ce nu l-au adus în casă?
- Ar fi putut fi conștient? - Conștient?
- [germană] - Ăă, era... era încă în viață?
A, în viață! N-ar fi putut fi în viață,
nu cu capul în starea în care se afla.
Cineva mi-a spus că nu a murit imediat.
Nu, vreau să zic că...
Nu, tu...
- Era mort de-a binelea. - Era... era mort de-a binelea.
Era mort de-a binelea.
Dar e aiurea.
Dacă ar fi murit pe loc, cum ar fi putut să vorbească despre mine
și despre doamna de aici?
De ce nu ai spus toate astea în timpul anchetei?
Păi, e mai bine să nu fii amestecat în asemenea lucruri.
Ce fel de lucruri?
N-am fost singurul care n-am depus mărturie.
Cine altcineva?
Trei bărbați l-au cărat pe amicul dv. la statuie.
- Kurtz? - Da.
- Românul? - Da.
Și?...
A fost și un al treilea bărbat. El n-a depus mărturie.
- Te referi la doctor? - Nu, nu, nu.
El a venit mai târziu, după ce l-au cărat la statuia lui Josef.
Cum arăta bărbatul ăsta?
Nu i-am văzut fața.
Nu s-a uitat în sus. Era cam...ăă, obișnuit.
Ar... ar fi putut fi...
oricine.
Oricine.
Alo? Alo.
[germană] (Cine e acolo?)
Alo.
[Germană] (De ce nu spuneți nimic?)
Alo?
- Cine era? - Nu știu. N-a vorbit.
Dar mi s-a spus că n-au fost acolo decât doi oameni.
Trebuie să spui istoria asta poliției.
Poliției? De ce poliției?
E o prostie! N-are rost! A fost un accident.
N-ai de unde să știi că a fost un accident.
- Tu n-ai văzut decât un mort cărat de trei bărbați.
Ar fi trebuit s-o ascult pe nevastă-mea.
Spunea ea că nu-i nimic de tine. Vorbe.
Și dacă mă duc eu la poliție și le spun ce-ai văzut?
Hei, stai puțin.
Nu am nimic de declarat. Eu... eu n-am văzut nimic, n-am spus nimic.
- Nu e treaba mea. - O facem noi să fie.
[Holly] Încetează.
Mi-ai plăcut întotdeauna, dar nu trebuie să mai vii niciodată cu omul ăsta.
Trebuie să pleci imediat, te rog. Te rog!
Te rog!
N-ar trebui să te amesteci în așa ceva.
Dacă aflu ceva pot să te mai caut?
De ce nu pleci din acest oraș? Du-te acasă.
Ce e?
- Ce spune? - Poliția îmi scotocește camera.
- Ce dracu? - Erai pe-aici, Martins?
Aha, te iei de fete acum.
Miss Schmidt, aș vrea să-ți văd actele, te rog.
Nu-i da nimic.
Mulțumesc.
Te-ai născut în Graz din părinți austrieci?
Da.
Paine.
Hmm.
E foarte reușit, domnule, nu-i așa, eh?
Cât ai plătit pentru asta?
Mi-e teamă că va trebui să păstrez asta o perioadă, Miss Schmidt.
- Cum crezi că se va descurca fără acte? - Dă-i o chitanță.
- Dă-i una și pentru scrisorile alea. - Pe aici, miss.
Presupun că nu te-ar interesa să afli că Harry Lime a fost asasinat.
Ești prea ocupat. Nici măcar nu te-ai obosit să aduni toate mărturiile.
- Trebuie să le iei neapărat? - Vor fi înapoiate, miss.
Sunt scrisori personale.
E-n regulă, miss. Nu vă neliniștiți.
Suntem obișnuiți cu asta. Ca doctorii.
A fost un al treilea bărbat acolo. Presupun că nu ți se pare nimic ciudat în asta.
Nu mă interesează dacă un gangster ca Lime
a fost omorât de prietenii săi sau din întâmplare.
Singurul lucru important e că e mort.
- Îmi pare rău. - N-ai nici pic de tact, Callaghan?
- Calloway. - Chiar trebuie să iei scrisorile acelea?
- Da, mi-e teamă că da. - Sunt ale lui Harry.
- Tocmai de-aia. - N-o să afli nimic din ele.
Sunt doar... scrisori de dragoste. Nu sunt prea multe.
Vi se vor înapoia, Miss Schmidt, îmediat după ce vor fi examinate.
Nu e nimic în ele. Harry n-a făcut niciodată nimic.
Afară de un lucru neînsemnat, odată.
- Adică? - Îl ții în mână.
Dle maior Calloway?
- Gata? - Da. Okay.
Va trebui să veniți cu noi, Miss Schmidt.
Doar n-o s-o închideți.
Du-te acasă, Martins, ca un om serios. Nu știi în ce te bagi.
Ia avionul următor.
De îndată ce voi da de capătul poveștii ăsteia, voi lua primul avion spre casă.
La capăt e mereu moartea, Martins. Lasă asta în seama profesioniștilor.
Te superi dacă folosesc fraza asta în următorul meu western?
Nu mă poți înlătura, am actele în regulă.
- Uite, miss. Chitanța pentru scrisori. - N-am nevoie.
Bine, o păstrez până veți avea nevoie de ea, miss.
Chiar e ceva necurat cu actele tale?
Sunt falsificate.
Oh.
De ce?
Ar trebui să stau în sectorul rus. Vin din Cehoslovacia.
Ce zice?
Se plânge de modul în care s-au comportat în casa ei.
Dă-i niște țigări.
- Ăă, țigări, hmm? - Danke.
Nu, haide, ia...
Miss Schmidt, gata?
Uite...
voi face lumină în toată prostia asta despre Harry.
Fii fără grijă.
Uneori spunea că am râs prea mult.
A, cum îl chema pe medicul ăla? Medicul lui Harry?
- Dr. Winkel. - Ce nevoie ai de un medic?
- Am buza spartă. - Bine.
Laboratorul? Coborâm imediat.
Așteptați aici, Miss Schmidt.
Dr. Winkel e acasă?
- Dr. Winkel. Regret, nu vorbesc germana. - Nein.
Vă rog, ați vrea să-i spuneți că sunt un prieten de-al lui Harry Lime?
[germană] (lasă-l pe acel domn să intre)
- Bitte. - Mulțumesc.
Bitte sehr.
Guten Abend.
- Dr. Uinkel? - Winkel.
Uh, Dr. Winkel.
Ce colecție de, ăă... colecție.
Da.
E câinele dv.?
Da. N-ați vrea..., domnule...
- Martins. - Martins, să treceți la chestiune, vă rog?
- Mulțumesc. - Mă așteaptă niște oaspeți.
- Am fost amândoi prieteni cu Harry Lime. - Am fost medicul său.
- Încerc să aflu cât mai multe. - Să aflați?
- Da, detaliile. - Nu vă pot spune prea multe.
A fost lovit de o mașină. Murise când am ajuns eu.
- Cine era în preajma sa? - Doi dintre prietenii lui.
Sunteți sigur? Doi?
Destul de sigur.
Ar fi putut fi conștient vreo clipă?
Am înțeles că a fost, da, pentru scurt timp...
cât l-au cărat din stradă.
- Având dureri mari? - Mmm, nu neapărat.
Ar fi putut fi în stare să vorbească despre mine
și despre alții doar... doar în acele câteva clipe?
Înțeleg că a lăsat niște instrucțiuni înainte de a muri.
Nu știu ce să spun. N-am fost de față.
Părerea mea se limitează la cauzele morții.
Aveți vreun motiv să fiți nesatisfăcut?
Ar fi posibil ca moartea sa...
să nu fi fost întâmplătoare?
Ar fi putut fi...
împins, Dr. Uinkel?
Winkel. N-aș putea spune precis.
Rănile capului și ale craniului ar fi fost aceleași.
Dle maior, poți veni o clipă, te rog?
Desigur, Brodsky. Ce e?
Falsul e foarte bine făcut, și suntem foarte interesați de acest caz.
- Ai arestat-o deja? - Nu, nu încă.
Te rog, păstrează tu pașaportul până voi face câteva cercetări.
- Vrei? Mulțumesc. - Da, bineînțeles.
Luați loc, Miss Schmidt.
Vă vom trimite scrisorile și lucrurile înapoi.
- Și pașaportul meu? - Vom avea nevoie de el o vreme.
Ce-a vrut să spună?
Știi la fel de bine ca și mine.
Miss Schmidt, l-ai cunoscut destul de bine pe Lime, nu-i așa?
Am fost iubiți. Asta voiați să spuneți?
- Îl cunoști pe acest bărbat? - Nu l-am văzut niciodată.
- Joseph Harbin. - Nu.
- Lucrează într-un spital militar. - Nu.
Faci o mare greșeală că mă minți, Miss Schmidt. Aș putea să te ajut.
Nu mint.
Te înșeli în privința lui Harry. Te înșeli în toate.
În una dintre scrisorile sale ți-a cerut să-i telefonezi
unui bun prieten numit Joseph.
Ți-a dat numărul Clubului Casanova.
Acolo obișnuiau să meargă mulți dintre prietenii lui Harry Lime.
- Nu era ceva important. - Cum suna mesajul?
Ceva despre o întâlnire acasă la Harry.
Harbin a dispărut din ziua în care ai dat telefonul.
Trebuie să-l găsim. Ne poți ajuta.
Cum pot să vă ajut, din moment ce vedeți totul pe dos.
Bine. Prietenul american încă vă mai așteaptă.
Nu vă va aduce prea mult bine.
Vă mulțumesc, Miss Schmidt. Vom trimite după dv. când vom avea nevoie.
Bună, domnule Martins. Am încercat să vă găsesc la hotel.
Am stabilit acea lectură pentru mâine.
Păi, despre ce?
Despre romanul modern. Vă amintiți ce am stabilit.
- A... - Vor să le vorbiți despre criza credinței.
- Ce-i asta? - Oh, am crezut că știți. Sunteți scriitor.
Dar desigur că știți. Noapte bună, bătrâne. Mi-am uitat pălăria.
Vă voi spune ora mai târziu.
- Ceva de băut? - Whiskey.
Două pahare cu whiskey.
- Zwei Whisky. - Cât face?
- 20 shilling. - Oh, nu primesc bani de-ai armatei aici.
Cât a spus că face?
- Harry? - Da.
Și-a mișcat capul, dar restul a ieșit bine, nu?
- Bună seara, Miss Schmidt. - Bună seara.
Ai aflat micul meu secret.
Trebuie să trăim din ceva. Cum merge investigația?
Ai dovedit că poliția se înșeală?
- Nu încă. - Dar vei reuși.
Prietenul nostru, Dr. Winkel zicea că l-ai căutat. A fost de vreun ajutor?
Păi, a fost cam rezervat.
- Dl Popescu e însă aici. - Românul?
- Da, bărbatul care m-a ajutat să-l car. - Credeam că a părăsit Viena.
Tocmai s-a întors.
Păi, mi-ar plăcea să-i cunosc pe toți prietenii lui Harry.
Îl trimit încoace.
N-ai făcut destul pentru seara asta?
Portarul a spus că trei bărbați au cărat trupul, iar doi dintre ei se află acum aici.
Pe cine mai căutați acum?
Șșt. Nu fă asta. Te rog.
Adunătură de idioți.
- Dl Popescu, dl Martins. - Încântat.
Un prieten de-al lui Harry e și prietenul meu.
Eu vă las.
Bună seara, Miss Schmidt. Vă amintiți de mine?
Desigur.
L-am ajutat pe Harry să-i aranjeze actele, domnule Martins.
A, da?
Nu e genul de lucruri pe care să i le mărturisesc unui necunoscut,
dar trebuie să mai încalci și regulile uneori.
Umanitatea e o datorie. O țigară, Miss Schmidt? Păstrează pachetul.
Mi s-a spus că erai cu Harry...
Două whiskey duble.
A fost îngrozitor. Tocmai treceam strada mergând spre Harry.
El și cu baronul erau pe trotuar.
Poate dacă n-aș fi început să trec strada nu s-ar fi întâmplat nimic.
Nu pot să nu mă învinovățesc și să nu doresc să fi fost altfel.
În orice caz, m-a văzut și a coborât de pe trotuar spre mine.
Iar camionul...
A fost groaznic, dle Martins. Groaznic. N-am mai văzut niciodată un om murind.
Cred că a fost ceva caraghios în legătură cu toată povestea asta.
- Caraghios? - Ceva greșit.
Sigur că a fost. Puțină gheață pentru dl Martins.
- Și tu crezi la fel? - E foarte stupid...
ca un om cum era Harry să fie omorât într-un accident de stradă obișnuit.
- Doar asta ai vrut să spui? - Ce altceva?
Cine a fost al treilea individ?
N-ar trebui să beau asta.
Îmi face rău.
La cine te referi, domnule Martins?
Mi s-a spus că un al treilea individ v-a ajutat pe dvs. și pe Kurtz să cărați trupul.
Nu știu de unde ți-a venit ideea asta. Vei găsi totul în raportul poliției.
Nu eram decât noi doi, eu și cu baronul.
Cine ar fi putut să-ți spună așa ceva?
Portarul casei lui Harry. Curăța geamurile în acel moment.
Și a văzut accidentul?
Nu, nu a văzut accidentul, dar a observat trei bărbați târând corpul.
De ce nu a declarat nimic poliției?
Nu vrea să fie amestecat în asta.
Niciodată n-o să-i înveți pe austriecii ăștia să fie buni cetățeni.
Era datoria lui să depună mărturie.
Chiar și așa, își amintește greșit.
Ce altceva ți-a mai spus?
Că Harry era mort înainte să-l duceți la statuie.
Probabil știe mult mai multe.
- Cineva minte. - Hmm, nu neapărat.
Poliția susține că ar fi fost amestecat într-un soi de afacere murdară?
Oh, e imposibil. Avea un simț al datoriei foarte dezvoltat.
Prietenul tău Kurtz pare să creadă că e posibil să fie așa.
Știu ce simte un anglo-saxon. Baronul n-a călătorit prea mult, înțelegi?
Pare că a umblat destul de mult.
Îl cunoști pe un anume Harbin?
- Nu. - Joseph Harbin.
Joseph Harbin? Nu.
E o fată simpatică, dar ar trebui să fie mai atentă în Viena.
Toți ar trebui să fie mai atenți într-un oraș ca ăsta.
Îl vom întâlni la pod. Bine.
Bună ziua! E chiar așa de important pentru dv.?
- Da, foarte. - Nu sunt un om rău.
Aș vrea să vă spun ceva.
Spune-mi, mașina...
Șșt. Vino diseară. Nevastă-mea pleacă.
- În regulă, mă întorc, dar... - Șșt. Diseară.
[Wer ist da?] (Cine e?)
Asta înseamnă "intră"?
Oh, da, intră.
Portarul va vorbi cu noi în seara asta.
Trebuie să trecem iar prin asta?
Mă pot descurca și singur. Ești ocupată?
Încă o parte pe care trebuie s-o învăț.
Pot să te ascult?
- În germană? - O să încerc.
- E comedie sau tragedie? - Comedie. Nu joc în tragedii.
- Trebuie... să citesc... - Uite, citește asta.
Oh. Păi, eu...
[vorbește o germană stricată]
- Ce-ai zis? - Ăă, Heurigen, cred.
H-E-Z-T--
Ia să văd. Nu, nu e așa.
Înseamnă că trebuie să stea jos.
Ăă, Frau Hausman...
Nu, nu. N-are rost.
O zi proastă?
E mereu proastă la ora asta.
Obișnuia să apară pe la 6:00.
Am fost speriată. Am fost singură, fără bani și fără prieteni.
Dar n-am mai trecut niciodată prin așa ceva.
Vorbește, te rog. Vorbește-mi despre el.
Ce să-ți spun?
Orice. Unde l-ai văzut ultima dată și ce ați făcut?
A, n-am făcut cine știe ce. Băusem prea mult.
- O dată a încercat să-mi fure iubita. - Unde e acum?
- Oh, s-a petrecut cu nouă ani în urmă. - Mai spune-mi.
E foarte greu. L-ai cunoscut pe Harry.
N-am făcut nimic prea amuzant.
Cu el însă totul părea grozav.
- Era isteț când era mic? - Știa să repare orice.
- Ce fel de lucruri? - Oh, chestii mărunte.
Cum să-ți crești temperatura înainte de controlul medical. Cum să copiezi mai bine.
Cum să te ferești de una și de alta.
Mi-a făcut rost de acte.
A auzit că rușii îi repatriază pe cei veniți, ca mine, din Cehoslovacia.
Cunoștea persoana potrivită pentru falsificarea ștampilelor.
Mda.
La 14 ani m-a învățat trucul cu trei cărți de joc.
- Se maturiza repede. - A rămas mereu copil.
Lumea s-a schimbat în jurul lui, asta-i tot.
Și l-a îngropat.
Anna, vei iubi din nou.
Nu vezi că nu-mi doresc asta?
Nu mai vreau să iubesc niciodată.
Hai afară să bem ceva.
De ce spui asta?
Mi s-a părut o idee bună.
Așa spunea și el.
Păi, nu de la el am învățat asta.
Dacă trebuie să vorbim cu portarul, ar fi mai bine să mergem.
De ce să ne grăbim? Nu putem să vorbim liniștiți câteva minute?
Credeam că vrei...
Adineauri spuneai că nu vrei să mergi la portar.
- Suntem amândoi băgați în asta, Harry. - Holly.
Iartă-mă.
Nu-i nimic. Ai fi putut să nimerești numele meu.
Știi, ar trebui să-ți faci o prietenă.
Engleza sa e îngrozitoare, o să-l lăsăm să vorbească în germană.
- Dacă vei reuși să tradu... - Uite.
- E la Harry, nu? - Da.
- Hai să plecăm. - Ce s-a-ntâmplat?
- Nu mai vreau alte probleme. - Așteaptă aici.
Ce s-a-ntâmplat? Ce s-a... los?
Nu înțeleg.
Um, portarul, ăă, mort.
Kaputt.
Portarul e odraht. Kaputt.
- Portarul? - Asasinat.
Papa!
Ja, Papa!
[germană] (Ai fost azi acasă la el și v-ați certat?)
Eu, uh, nu înțeleg.
- Ce s-a-ntâmplat? - Portarul a fost asasinat.
Ei cred că tu ai făcut-o.
Hei!...
Papa!
Strecoară-te spre ieșirea cealaltă și du-te înapoi la teatru.
Ar fi bine să nu ne mai vedem.
- Ce ai de gând? - Aș vrea și eu să știu.
Fii înțelept. Vorbește cu maiorul Calloway.
- Dă-mi-l pe maiorul Callaghan la telefon. - A, dl Martins.
- E foarte urgent. Dă-mi-l la telefon. - Îi știi numărul?
- Nu, nu-i știu numărul. - Îl caut eu.
- Pot găsi un taxi? - Sigur. Vă așteaptă deja unul.
Las-o baltă cu numărul.
Du-mă la cartierul gen...
Stai puțin! Nici măcar nu ți-am spus unde să mă duci!
Șofer! Șofer!
Încetinește!
Ai primit ordin să mă lichidezi?
Ha, ha, ha! A, dl Martins! Ce ușurare să te văd.
Începusem să cred că ți s-a întâmplat ceva.
Totul e pregătit pentru dv. Eram înnebunit la gândul că nu ai primit...
mesajul meu la hotel.
Portarii nu prea sunt de încredere pe aici, dacă înțelegi ce vreau să spun.
Totul e aranjat pentru o seară minunată.
Vei vedea că publicul e foarte călduros.
Oh, lasă-mă să-ți iau paltonul. L-am luat.
Vom avea o gustare după aceea. Haide. Urmează-mă.
Ei bine, iată-ne pregătiți, doamnelor și domnilor.
Vrei să ai grijă de astea? Mulțumesc.
Vrei să te așezi aici? Așa.
Îmi face mare plăcere să vi-l prezint pe dl Holly Martins, care vine de peste ocean.
Ei bine...
Adu mașina și pe oricine mai vrea să vină.
Să nu întârzii. Hmm.
Da, păi... cred că atât am avut de spus.
Desigur, desigur.
Domnule Martins, credeți în curgerea conștienței?
Curgerea conștienței? Păi, ăă... păi...
- ăă.. - Ce autor v-a influențat mai mult?
- Grey. - Grey? Care Grey?
- Zane Grey. - E o mică glumă a dlui Martins, desigur.
Știm foarte bine că Zane Grey a scris ceea ce numim westernuri.
Cowboy și bandiți.
Pe dl James Joyce... unde îl așezați?
Oh, uh, vreți să repetați întrebarea?
Spuneam, unde îl așezați pe domnul James Joyce?
În ce categorie?
Dacă-mi dați voie, lucrați cumva la o altă carte?
Da. Se cheamă "The Third Man".
- Un roman, domnule Martins? - E povestea unei crime.
Tocmai am început-o. E bazată pe fapte reale.
A, e domnul Popescu! Oh, ce plăcere să vă văd aici.
După cum știți, dl Popescu sprijină foarte mult acțiunile noastre medicale de caritate.
Scrieți încet, domnule Martins?
Nu, dacă mă pasionează subiectul.
Aș spune că faceți ceva destul de periculos pentru aceste vremuri.
- Da? - Amestecând faptele cu ficțiunea.
- Ar trebui să mă rezum doar la fapte? - A, nu, domnule Martins.
Aș zice să vă rămâneți la ficțiune. Strict la ficțiune.
Am ajuns prea departe cu cartea, domnule Popescu.
N-ați abandonat niciodată vreo carte, domnule Martins?
Niciodată.
Păcat.
Doamnelor și domnilor, dacă nu mai sunt întrebări,
cred că pot declara întâlnirea închisă.
El e.
Cine e acolo? Cine e? Cine e?
E-n regulă. E-n regulă.
Ți-am spus să pleci, Martins.
Aici nu-i Santa Fe, nu sunt un șerif și nici tu nu ești un cowboy.
Te-ai încurcat cu gașca cea mai rea de gangsteri din Viena,
prietenii dragi ai lui Harry, iar acum te caută să te omoare.
- Adaugă beția și scandalul. - Așa e.
- Ce-ai pățit la mână? - M-a mușcat un papagal.
Oh, încetează să te mai porți ca un țicnit, Martins.
Eu sunt țicnit doar un pic. Sunt amator în privința asta. Tu ești un profesionist.
Ai întors tot orașul pe dos.
Adu-mi dosarul lui Harry Lime, și domnului Martins adu-i un whiskey.
N-am nevoie de băutura ta, Calloway.
Ba da. N-am nevoie de încă o crimă în acest caz,
așa că te voi pune la curent cu faptele.
Nu mi-ai spus nimic încă.
Ai auzit vreodată de penicilină?
Ei?
În Viena, penicilina era mult mai puțină decât era nevoie.
Așa că a înflorit un comerț foarte drăguț:
Se fura penicilină din spitalele militare,
se dilua spre a o înmulți și se vindea pacienților.
Îți dai seama ce înseamnă asta?
Ești așa de ocupat să alergi după câteva cutii cu penicilină,
încât n-ai timp să anchetezi o crimă?
Acestea au fost crime.
Bărbați cu picioarele cangrenate,
femei gravide, chiar și copii.
Au folosit din penicilina asta diluată și împotriva meningitei.
Copiii mai norocoși au murit.
Cei ghinioniști și-au ieșit din minți. Îi poți vedea în ospiciu acum.
Asta a fost afacerea necurată organizată de Harry Lime.
Calloway, nu mi-ai arătat niciun fel de dovadă.
Chiar asta urma. Paine, spectacolul cu lanterna magică.
Înțeles, domnule.
[ Calloway ] Paine e unul dintre cititorii tăi devotați.
A promis că-mi împrumută una din cărțile tale. Care dintre ele, Paine?
"Călărețul singuratic din Santa Fe", domnule.
Exact.
Mi-ar plăcea să vizitez Texasul cândva, domnule.
- Haide, arată-mi ce ai de arătat. - Ești gata, Paine?
Da, domnule.
Paine, Paine, Paine.
Le-am amețit. E lotul care abia a sosit pentru domnul Crabbin.
Îl vezi pe omul ăsta? Un tip numit Harbin,
ordonanță medicală, la Spitalul General.
A lucrat pentru Lime și l-a ajutat să fure penicilina din laboratoare.
L-am obligat să vorbească și astfel am ajuns la Kurtz și Lime.
Dar nu i-am arestat, pentru că nu aveam dovezi complete
și pentru a nu pierde șansa de a pune mâna și pe ceilalți.
Următorul, Paine.
Aș vrea să vorbesc cu ordonanța asta, Harbin.
- Și eu aș vrea. - Păi, cheamă-l încoace.
Nu pot. A dispărut săptămâna trecută.
Aici e mai degrabă o morgă decât cartierul general al poliției.
Avem martori mai valoroși. Uită-te aici.
Cum putea să facă așa ceva?
Șaptezeci lire pe o fiolă.
Înapoiază-te la hotel și fii cuminte.
Voi încerca să aranjez ceva cu poliția austriacă. Vei fi în siguranță în hotel,
dar nu răspund de tine pe stradă.
- Nici nu-ți cer asta. - Regret, Martins.
Și eu regret.
Mai ai la tine biletul ăla de avion?
Îți vom trimite unul la hotel mâine dimineață.
Mulțumesc. Scuzați-mă.
Dă-mi cartierul general al poliției austriece.
Poți să-mi dai pașaportul femeii ăleia?
Știi, al Annei Schmidt...
Oh... doar n-o s-o arestăm pe ea pentru asta, nu-i așa?
Ce să facem? Așa sunt regulile.
Eu sunt.
Bună.
Ce e? Ce-ai pățit?
Am venit doar să te văd.
Intră. Credeam că te vei ascunde. Ești urmărit de poliție?
Nu știu.
- Ești beat, nu-i așa? - Un pic. Iartă-mă.
Dar am vrut să-mi iau la revedere înainte de a pleca.
- Mă întorc acasă. - De ce?
Asta v-ați dorit tot timpul... cu toții.
Pisicuță? Hai, pisicuțo.
Pisi? hai, pisi. Pisi, pisi, pisi, pisi.
N-ai chef de joacă, pisulică? Haide. Ești adormită? Dormi pisi?
- Nu e prea sociabilă, nu? - Nu, nu-l plăcea decât pe Harry.
- Ce te-a făcut să te hotărăști așa brusc? - A, ți-am adus astea.
Sunt un pic ude.
- Ce-ai pățit la mână? - Un papagal...
- Las-o baltă. - Te-ai dus la Calloway?
- Îți poți imagina un papagal mușcând un om? - Te-ai dus?
E... Oh, eu, eu...
Am spus adio la toate, știi.
- Ți-a spus, nu-i așa? - Să-mi spună?
- Despre Harry. - Știi?
Am vorbit azi cu maiorul Calloway.
Mai bine că a murit.
Știam că e amestecat, dar nu într-atâta.
L-am cunoscut timp de 20 de ani... cel puțin, am crezut că-l cunosc.
Presupun că râdea de proști ca noi tot timpul.
- Îi plăcea să se amuze. - Șaptezeci de lire fiola.
Voia să scriu despre mărinimoasele-i acte de caritate.
O să pun florile astea în apă.
Poate aș fi putut ridica prețul până la 80 de lire pentru el.
Oh, te rog. Pentru Dumnezeu, încetează să ți-l mai închipui.
Harry a fost real. Nu a fost doar prietenul tău, sau iubitul meu.
- A fost Harry. - Uite, nu-mi mai da sfaturi.
Vorbești despre el ca și cum ar fi avut apucături urâte doar din când în când.
Nu. Nu știu. Sunt doar un scriitor de doi bani care bea prea mult...
...și se îndrăgostește de fete.
- De tine. - De mine?
Nu te mira așa. Desigur.
Dacă m-ai fi sunat și m-ai fi întrebat dacă ai părul alb sau negru...
sau dacă ai o mustață, n-aș fi știut.
Oh, plec din Viena.
Nu-mi pasă dacă Henry a fost ucis de Kurtz sau de Popescu...
sau de al treilea bărbat...
oricine l-a omorât a săvârșit un fel de... justiție.
Poate l-aș fi omorât chiar eu.
Un om nu se schimbă pentru că tu afli mai multe despre el.
Uite. Mă doare îngrozitor capul și tu stai acolo și vorbești, vorbești întruna.
Urăsc asta.
E prima dată când te-am văzut râzând.
Mai fă-o o dată.
N-am motive destule pentru două râsete.
M-aș strâmba în tot felul...
aș sta în cap și m-aș hlizi la tine printre picioare...
și aș spune tot felul de bancuri.
N-aș avea nicio șansă, nu-i așa?
Păi...
tu mi-ai spus că ar trebui să-mi fac o prietenă.
[miaaau]
Ce fel de spion crezi că ești, ghiozdan cu picioare?
De ce mă urmărești?
Ți-a tăiat pisica limba?
Ieși de-acolo.
Ieși, ieși, oricine ai fi.
Fă un pas în lumină să mă uit un pic la tine.
Cine ți-e șeful?
Harry.
Harry!
I-am urmărit umbra...
până când, deodată...
- Ei? - Aici a dispărut.
- Înțeleg. - Presupun că nu mă credeți.
- Nu. - Uite. Îți zic...
- Doar nu crezi că sunt orb, nu? - Ba da.
-Unde erai când l-ai văzut prima dată? -50 de metri mai jos de locul ăsta.
Pe care parte a drumului?
Pe partea asta. Umbra lui era pe partea aia.
- Și nu sunt cotituri pe nicio parte. - Dar pragul ușilor?
Te asigur că l-am auzit alergând în fața mea!
Da, da, da.
Și apoi a dispărut într-acolo, presupun, cu un pufăit din țigară și o bătaie din...
N-a fost ginul nemțesc de vină.
Ei, ce-i asta? Unde suntem?
E canalul principal de scurgere.
Se varsă direct în Dunărea albastră. Miroase plăcut, nu-i așa?
Ar fi trebuit să săpăm mai adânc decât un mormânt.
[germană] (Te rog, vino cu făclia încoace).
Îl cunoști, dle maior?
Hmm. Da.
Da. Joseph Harbin.
Ordonanță medicală la Spitalul General.
- Lucra pentru Harry Lime. - Joseph Harbin?
Întocmai. E cel de care ți-am spus că a dispărut.
Data viitoare vom cerceta sicriul mai atent.
- Fraulein Schmidt? - Ja.
Unde mă duceți?
La Cartierul General al Poliției Internaționale, pentru niște verificări.
Îmi pare rău, miss. Așa sunt ordinele. Nu putem încălca protocolul.
- Nici măcar nu știu ce înseamnă protocolul. - Nici eu, miss.
Mademoiselle, rujul dv..
Mulțumesc.
- Anna, ce se întâmplă cu tine? - Bine, bine. Dă-te la o parte.
Ascultă, trebuie să-ți vorbesc. Tocmai am văzut un mort umblând.
- Bine, amice. Dispari. - L-am văzut îngropat.
Iar acum l-am văzut în viață.
Stați așa. Aduceți-o înăuntru.
Tu rămâi afară.
Intră, Miss Schmidt. Uite ce, Miss Schmidt.
Nu mă interesează actele dumitale false. Asta e doar treaba rușilor.
- Când l-ai văzut ultima dată pe Lime? - Acum două săptămâni.
Vreau adevărul, Miss Schmidt. Știm că e în viață.
Deci e adevărat.
Am găsit cadavrul lui Joseph Harbin în coșciug.
Ce-ați spus? Iertați-mă.
Am spus că altcineva a fost îngropat în locul său.
Unde e Harry?
Asta vrem și noi să aflăm.
Îmi pare rău. Se pare că nu sunt în stare să înțeleg ceva din ce-mi spuneți, Eu...
E în viață.
Acum, în clipa asta, face ceva.
Miss Schmidt, știm că se află undeva prin canalul din sectorul rus.
Dacă vrei ne poți ajuta. Peste câteva clipe,
colonelul Brodsky vă va pune întrebări în legătură cu actele dv.
- Spuneți-mi unde e Lime. - Nu știu.
Dacă mă ajutați, sunt gata să vă ajut și eu.
Martins a spus întotdeauna că ești un măscărici.
Viena e un oraș închis, Miss Schmidt. Nu poate să scape. Gata.
Sărmanul Harry.
Aș vrea să fi murit.
Ar fi fost la adăpost de voi toți.
Hei, tu ești! Hai sus.
Winkel, uite cine e aici.
Vreau să-ți vorbesc, Kurtz.
- Desigur. Urcă. - Aștept aici.
- Nu înțeleg. - Vreau să vorbesc cu Harry.
- Ai înnebunit? - Bine. Am înnebunit.
Am văzut o fantomă. Spune-i lui Harry că vreau să-i vorbesc.
Fii serios. Vino să stăm de vorbă.
Nu, mulțumesc. Prefer afară.
Spune-i că îl aștept la roata aia.
Sau fantomele apar doar noaptea, Dr. Winkel?
Ce zici de asta?
- Salut, bătrâne. Ce mai faci? - Salut, Harry.
Ia uite, se pare că ți-au dat destul de mult de muncă.
- Ascultă-mă. Vreau să-ți vorbesc. - Hmm, zău?
Să-mi vorbești? Păi, desigur. Vino.
Puștii obișnuiau să se dea în astea tot timpul în vremurile bune.
Dar acum nu mai au bani, sărăcuții.
Uite, Harry. N-am crezut că...
- Mă bucur să te văd, Holly. - Am fost la înmormântarea ta.
A fost o idee isteață, nu-i așa?
Oh, aceeași veche indigestie, Holly.
Doar tabletele astea mai ajută la ceva.
Sunt ultimele. Nu le mai poți găsi nicăieri în Europa.
- Știi ce s-a întâmplat cu prietena ta? - Hmm?
A fost arestată.
Isteț, foarte isteț, dar nu te îngrijora, bătrâne.
- Nu-i vor face niciun rău. - O vor da pe mâna rușilor.
Ce pot să fac, bătrâne? Sunt mort, nu-i așa?
- Ai putea să faci ceva. - Holly,
cine ți-a spus de mine?
- Am spus tot poliției. - Rău, Holly.
- Și Annei. - Rău.
Poliția... te-a crezut?
Nu-ți pasă deloc de Anna, nu-i așa?
Am destule pe cap.
- Nu vei face nimic. - Ce vrei să fac? Fii rezonabil.
- Poți să iei pe altcineva... - Te aștepți să mă predau?
- De ce nu? - E mai bine să urmărești spectacolul
decât să iei parte la el.
Nu. Noi doi nu suntem eroi. Lumea nu mai naște eroi...
- Ai o mulțime de relații. - În afară de poveștile tale.
Trebuie să fiu foarte precaut.
Nu sunt în siguranță decât în sectorul rusesc.
Sunt în siguranță cât timp se pot folosi de mine.
- Cât timp se pot folosi de tine? - Aș vrea să scap de asta.
Deci așa au aflat de Anna. Tu le-ai spus, nu-i așa?
Nu încerca să faci pe detectivul, bătrâne.
- Ce te aștepți să fac? Să iau parte la... - Parte?
Poți lua parte la orice, atâta timp cât nu stai în drum.
Nu te-am oprit niciodată de la nimic.
Da, îmi amintesc de razia aceea, când ai reușit să găsești o cale de scăpare.
- Sigur! - Da, sigur pentru tine. Nu și pentru mine.
Bătrâne, n-ar fi trebuit deloc să te duci la poliție.
Trebuia să lași lucrurile cum erau.
Ai văzut vreuna din victimele tale?
Știi, asemenea lucruri mă indispun întotdeauna.
Victime? Nu fi melodramatic.
Spune-mi.
Ai simți vreun regret dacă unul din punctele astea ar înceta să se mai miște?
Dacă ți-aș oferi 20,000 de lire pentru fiecare punct oprit,
chiar mi-ai spune, bâtrâne, să-mi păstrez banii?
Sau ai calcula câte puncte îți poți permite să economisești?
Fără taxe, bătrâne. Fără taxe...
singurul mod în care mai poți pune bani deoparte în zilele noastre.
- Banii ăștia te vor arunca în închisoare. - Închisoarea aia e în altă zonă.
Nu e nicio dovadă împotriva mea,
în afară de tine.
Și crezi că pot fi înlăturat destul de ușor.
- Destul de ușor. - N-aș fi așa de sigur.
Am o armă la mine.
Nu cred că s-ar uita după o rană de glonte după ce aterizezi acolo jos.
Ți-au deschis sicriul.
Și l-au găsit pe Harbin?
Mm-hmm.
Păcat.
Holly, ce proști suntem că ne vorbim astfel unul altuia,
ca și cum aș avea ceva cu tine sau tu cu mine.
Ești doar un pic confuz în legătură cu toate astea.
Nimeni nu se mai gândește la oameni astăzi ca la niște ființe umane.
Guvernele nu se gândesc. De ce ne-am gândi noi?
Ei vorbesc de popor și de proletariat. Eu vorbesc de fraieri și de proști.
E același lucru. Ei au planuri cincinale, la fel am și eu.
Cândva credeai în Dumnezeu.
Încă mai cred în Dumnezeu, bătrâne.
Cred în Dumnezeu, în milă și așa mai departe.
Dar morții sunt fericiți că sunt morți.
Nu le e prea dor de lumea asta, sărmanii de ei.
Dar tu în ce crezi?
Oh, dacă reușim s-o scoatem pe Anna din beleaua asta, poartă-te frumos cu ea.
Cred că îți vei da seama că merită.
Ce bine era dacă ți-aș fi cerut să-mi aduci câteva tablete de-astea de acasă.
Holly, mi-ar plăcea să lucrăm împreună, bătrâne.
N-a mai rămas nimeni de încredere în Viena iar noi am lucrat mereu împreună.
Dacă te răzgândești, dă-mi de știre. Voi veni oriunde, oricând.
Iar de va fi să ne întâlnim, pe tine vreau să te văd,
nu poliția.
Ții minte, nu-i așa?
Și nu mai fi așa sumbru! La urma urmei, nu e chiar așa groaznic.
Amintește-ți ce a spus cineva:
În Italia, timp de 30 de ani, sub dinastia Borgia,
au avut parte de război, teroare, crimă, masacru.
Dar i-au dat în același timp pe Michelangelo,
Leonardo da Vinci și Renașterea.
În Elveția, oamenii au trăit ca niște frați buni.
Au avut 500 de ani de democrație și pace, și ce au produs?
Ceasul cu cuc. Rămas bun, Holly.
Dar zău, Martins. Oricând poți aranja să vă întâlniți,
la o cafenea de aici, în zona internațională.
N-ar merge.
N-o să-l prindem niciodată în zona rusească.
Calloway, îmi ceri prea mult.
Oh, știu că merită ștreangul. Mi-ai arătat destule dovezi,
dar 20 de ani înseamnă foarte mult.
Nu-mi cere mie să înod frânghia.
Okay. Las-o baltă.
- Sunteți ocupat, dle maior? - Ce e, Brodsky?
Am identificat-o. Uite raportul.
Am interogat-o. N-am găsit nimic împotriva ei.
Vom discuta despre ea la întâlnirea celor patru puteri, mâine.
N-are niciun drept să fie aici.
Le-am cerut oamenilor tăi să ne ajute în legătură cu Lime.
Asta e altă poveste. Ne gândim la asta.
Pe curând, dle maior.
În râzboiul trecut, un general și-ar fi atârnat tabloul adversarului pe perete.
În felul acesta îl cunoștea mai bine.
Încep să-l cunosc pe Lime.
Cred că am fi reușit, cu ajutorul tău.
Ce-mi oferi în schimb?
Ce vrei?
Am ajuns. Vei fi în siguranță aici, miss.
Nu-l înțeleg pe maiorul Calloway. Eu...
- Cred că îi sunteți simpatică, miss. - De ce a făcut asta?
Nu vă îngrijorați, miss. Ați scăpat de belea.
E totul gata, miss.
- Mulțumesc. Ești foarte amabil. - Vă urez noapte bună.
- Noapte bună, miss. - Noapte bună.
- Pleci și tu? - Oh.
- Ce cauți aici? - Am vrut să te văd plecând.
Să mă vezi plecând? De aici?
Oh, te-am urmărit când te urcai în tren,... Nu am făcut nimic rău, nu-i așa?
Cum ai aflat că voi fi aici?
Mi-a trecut pe la urechi, la sediul poliției.
Te-ai mai întâlnit cu maiorul Calloway?
Sigur că nu. Nu trăiesc în buzunarul lui.
Harry, ce ascunzi?
- Pentru Dumnezeu, nu-mi mai spune Harry. - Iartă-mă.
Să mergem.
Ce urmărești? De ce te-ai ascuns aici?
Să mă ascund? Nu pot să beau și eu ceva? Ține. O să fie frig în trenul ăla.
- Nu-ți fă griji. - Sună-mă imediat ce ajungi.
- Ce se întâmplă? Unde e Harry? - E în siguranță în zona rușilor.
- De unde știi? - Păi, l-am întâlnit astăzi.
Ce face?
Poate să aibă singur grijă de el. Stai liniștită.
- A spus ceva în legătură cu mine? Spune! - Oh, nimic deosebit.
S-a întâmplat ceva? I-ai spus lui Calloway despre Harry?
Sigur că nu.
De ce m-ar ajuta? Rușii o să-i creeze probleme.
- E problema lui. Oh, Anna! - A lui? De ce minți?
- Te scoatem de aici, nu-i așa? - Nu plec.
O să...
Anna, de ce vrei să ratezi șansa asta?
Ai vorbit cu Calloway? Ce puneți la cale?
Păi, mi-au... mi-au cerut să-i ajut să-l prindă.
Îi ajut.
- Sărmanul Harry. - Sărmanul Harry.
Sărmanul Harry... n-ar fi mișcat un deget să te ajute.
Ți-ai pus cinstea pe chip și nu mai știi nimic altceva.
Încă îl mai dorești.
Nu-l mai doresc.
Nu vreau să-l văd, să-l aud, dar e încă o parte din mine. E o constatare.
N-aș putea să-i fac vreun rău.
Oh, Anna, de ce trebuie mereu să ne certăm?
Dacă ai chef să-ți vinzi serviciile, nu vreau să fiu eu prețul.
L-am iubit. Și tu l-ai iubit.
Ce bine i-am făcut... din dragoste?
Uită-te la tine.
Există o denumire pentru oameni ca tine.
- Calloway. - Vino. N-a mai rămas mult timp.
Vreau un avion să plec de aici în noaptea asta.
- Prin urmare te-a aburit. - Mi-a dat astea.
Fătuca are spirit.
Are dreptate. Nu e treaba mea.
Nu va fi nicio diferență în cele din urmă. Tot îl voi prinde.
- Ei, eu nu te voi fi ajutat. - Ar fi fost spre lauda ta.
- Păi, mereu am vrut să iei avionul ăla, nu? - Cu toții ați vrut asta.
Să vedem dacă a mai rămas cineva la aeroport.
S-ar putea să ai nevoie de un zbor prioritar.
Te superi dacă ne abatem puțin din drum?
Am o întâlnire. Nu va dura decât cinci minute.
Sigur.
De ce nu vii și tu? Ești scriitor. Ar putea să te intereseze.
Acesta e cel mai mare spital pentru copii din Viena.
Toți copiii de aici sunt rezultatul afacerii lui Lime.
A avut meningită. I-au dat penicilină de-a lui Lime.
Îngrozitor, nu-i așa?
Paine mi-a împrumutat una din cărțile tale. "Oklahoma Kid", cred.
Am citit puțin din ea. Se pare că scrii destul de bine.
Ce te-a determinat să scrii? O faci de mult timp?
Bine, Calloway. Ai câștigat.
Nu știam că sunt îmblânzitori de șerpi în Texas.
- Am spus că ai câștigat. - Ce să câștig?
Voi fi... pe post de rățoi-bombă.
Psst!
Paine.
Acolo, domnule!
Cât mai ai de gând să stai aici?
Să mă duc acolo, domnule?
Nu. Nu, lasă-i puțin.
Mein Herr, Ballon?
Nein, danke. Nein.
Ballon?
Pleacă. Valea.
Ballon, mein Herr?
Bine, bine. Doar unul. Acum du-te.
Ar fi trebuit să pleci. Cum ai aflat că sunt aici, a propos?
De la Kurtz. Tocmai au fost arestați.
Dar Harry nu va veni. Nu e prost.
Da, Paine. Du-te acolo și vezi ce are de gând.
Bine, domnule.
Nu-mi spune că faci asta pe degeaba.
- Care e prețul de data asta? - Niciun preț, Anna.
Onestul, sensibilul, seriosul,
nevinovatul Holly Martins.
Holly. Ce nume stupid.
Trebuie să fii foarte mândru că ești un informator al poliției.
Harry, fugi! Poliția e afară!
- Repede! - Anna.
Domnule, în spate!
Bun.
Martins, înapoi!
Harry!
- Tu ești? - Ești încercuit, Harry.
Ieși afară. N-ai nicio șansă pe acolo.
- Ce vrei? - Ai face mai bine să te predai.
Domnule Martins, înapoi, înapoi!
Înapoi, domnule! Înapoi! Înapoi!
Martins! Martins!
Ai grijă, Martins.
Nu risca. Dacă-l vezi, împușcă-l!
Cât e ceasul?
2:30.
Va trebui să ne grăbim, dacă vrei să prinzi avionul ăla.
Calloway, nu poți face nimic pentru Anna?
Voi face tot ce pot, dacă mă va lăsa.
- Oprește puțin. Vreau să cobor. - Păi, nu prea mai e timp.
Nu pot pleca pur și simplu. Te rog.
Fii rezonabil, Martins.
Nu știu să fiu rezonabil, Calloway.